HISTORICKÉ OKÉNKO
z archivu Petra Fialka a Jaroslava Eliáše
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/permalink/6880186008729164/
HISTORICKÉ OKÉNKO
z archivu Petra Fialka a Jaroslava Eliáše
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/permalink/6880186008729164/
HISTORICKÉ OKÉNKO
KOPANÁ
K pokusu o
založení sportovního klubu zaměřeného na kopanou došlo v Lošticích již před
rokem 1914. Hrávalo se tehdy na poli u sokolského hřiště a první doložené
utkání bylo sehráno 19. srpna 1911 s Postřelmovem. Klub však neměl dlouhé
trvání, jeho činnost byla přerušena 1. světovou válkou. Po ní se opět začalo
hrát v letech 1921-1922 na prostranství pod Luštěm, kde cvičíval Sokol a
později také Orel. K založení skutečného Sportovního klubu SK Loštice došlo
roku 1923. V témže roce si hráči vybudovali prozatímní hřiště po levé straně
cesty před kamenolomem, o rok později hráli již na zcela novém hřišti na levém
břehu Třebůvky u Karafiátky. Mělo i dřevěné kabinky a sloužilo až do roku 1951.
Zprvu se hrála především přátelská utkání, na jaře 1933 však byl klub přijat do
Hanácké župy fotbalové a začal hrát také utkání mistrovská. Mužstvo Loštic se
stalo držitelem jejího putovního poháru a po pěti letech, tj. roku 1938,
postoupilo do I.B třídy. Tehdy měl klub 87 členů, z nichž bylo 38
registrovaných hráčů a 12 dorostenců. O trvale vysokou úroveň loštického
fotbalu v 30. letech se zasloužili (vedle obětavých funkcionářů jako byli
Ladislav Chyťa či Otto Loff) sami fotbalisté: brankář A. Dolanský, obránci
Marek a Winkler, záložníci bratři Leon a Slavoj Pavlákovi, A. Bivan, A.
Zimmermann, útočníci Dolák, Mičker z Moravičan, Nemerád z Bouzova, Uher,
Skácel, na než později navázali bratři Vařekovi, bratři Kulhánkovi, F. Kalous,
M. Volek a jiní. V roce 1934 uspořádal Sportovní klub 1. ročník turnaje o pohár
Jaroslava Dubského. Od poloviny 30. let začalo být hřiště v zimě využíváno jako
kluziště. Po osvobození v roce 1945 začal oddíl opět hrát soutěžní zápasy a po
sjednocení tělovýchovy v roce 1948 se stal oddílem TJ Sokol a od roku 1953 TJ
Slavoj. Mužstvo dospělých mělo léta úspěšná, kdy hrálo i v krajských soutěžích
i méně úspěšná, kdy sestoupilo do nižších soutěží. Kromě dospělých hrávala i
družstva dorostu a žactva. Po válce získal oddíl pozemek pod Borovým lesem k
vybudování nového hřiště, hrát se na něm začalo v roce 1952. V letech 1967-1968
byly na hřišti vybudovány nové zděné kabinky. Každý rok v létě byl pořádán
turnaj Memoriál V. Horáka. Po roce 1989 se změnily podmínky také ve sportu,
nový fotbalový výbor v Lošticích v čele s předsedou oddílu ing. Ladislavem
Kašparem inicioval svolání valné hromady TJ Slavoj, která 2. července 1993
rozhodla o vystoupení oddílu kopané z TJ Slavoj a převedení práva užívání
pozemků fotbalového hřiště na nově vzniklý fotbalový klub. O 14 dní později byl
tento klub zaregistrován pod staronovým názvem SK Loštice na ministerstvu
vnitra. Tímto krokem navázal fotbalový oddíl na historický název klubu v době
mezi světovými válkami. Ke změnám došlo také v organizaci soutěží. Byla
obnovena Hanácká župa a do jejích soutěží v průběhu 90. let zasáhla všechna
družstva SK Loštice - družstva mladších a starších žáků obsadila ve svých
skupinách 5. místo, dorostenci se probojovali až do župního přeboru. S úspěchy
mládežnické kopané jsou spjata jména trenérů J. Navrátila st., F. Rosulka,
Pavla Kuby a v poslední době také Bedřicha Bayera a Petra Šilberského. V
nejsledovanější kategorii mužů se klubu po několika marných pokusech postoupit
z okresního přeboru podařilo angažovat nejvýraznější trenérskou osobnost 90.
let Antonína Pavelku z Litovle. V průběhu čtyř let dokázalo A mužstvo pod jeho
vedením postoupit o dvě soutěže do I. A třídy, kterou hraje dodnes. V soutěžích
působí také B mužstvo, a to ve III. třídě okresního přeboru. Jeho největším
úspěchem bylo vítězství v soutěži 1996/97 pod vedením trenéra Jaroslava
Vyroubala. Funkcionáři dnešního klubu jsou Jaromír Dolanský ml. (předseda),
Pavel Kuba (ekonom) a Aleš Heidenreich (organizační pracovník). Činnost klubu
podporují nejen sponzoři, ale i město Loštice, které fotbal nejen dotovalo
významnými finančními částkami, ale stará se také o areál fotbalového hřiště.
Zdroj textu:
„Loštice, město a jeho obyvatelé"(1998)
Foto: archiv
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431951340219302/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Pohled dříve a dnes - část 2.
z archivu Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6570216736392761/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Msgre ThDr. Václav Kubíček
21.5.1866
Žeranovice – 9.12.1951 Loštice – profesor teologické fakulty v Olomouci,
historik Loštic
Po
gymnazijních a bohosloveckých studií zakotvil v roce 1899 jako kněz a katecheta
v Lošticích. Mimo rámec svého kněžského a učitelského působení se tu od počátku
činorodě podílel i na veřejném a spolkovém životě, jako spoluzakladatel lidové
strany, iniciátor výstavby Lidového domu v Lošticích aj. Další životní
uplatnění pak našel jako profesor katechetiky Cyrilometodějské fakulty
olomoucké univerzity. Kromě mnoha vědeckých pojednání a učebnic svého oboru je
autorem i několika vlastivědných prací, věnovaných převážně Lošticím.
Nejzávažnější z nich je obsáhlé dílo Z dějin města Loštic, další pak např. O
staré škole loštické, Vznik a vývoj němectví v Lošticích, v rukopise Majitelé
loštických domů aj. Je autorem Biblických dějin a Katechismu, jež vyšly v mnoha
desítkách vydání.
Zdroj:
Loštice, město a jeho obyvatelé
Foto: archiv
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431907376890365/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Pohled dříve a dnes - část 1.
z archivu Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6570210483060053/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Kolorované
historické fotografie - část 4.
z archivu
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6409046225843147/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Kolorované
historické fotografie - část 3.
z archivu
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6409043729176730/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Kolorované
historické fotografie - část 2.
z archivu
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6409041472510289/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Kolorované
historické fotografie - část 1.
z archivu
Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6409039099177193/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Adolf Kašpar
(27. prosince 1877 Bludov – 29. června 1934 Železná Ruda) byl
český malíř a ilustrátor. Známé jsou jeho ilustrace k Babičce Boženy Němcové,
Jiráskově Filosofské historii a dalším dílům české i světové literatury.
Narodil se v rodině kupce v Bludově Jana Kašpara a jeho manželky
Terezie, rozené Jílkové z Moravičan. Byl nejmladší ze čtyř sourozenců. V roce
1888 otcův obchod vyhořel a rodina se přestěhovala do Olomouce. Navštěvoval
německou měšťanskou školu a od roku 1895 německý učitelský ústav. Tam si
povšimli jeho výtvarného nadání, které mu po rozchodu rodičů pomáhalo získat
prostředky na obživu a podporovat nemocnou matku (zemřela v roce 1897).
Přivydělával si kreslením zkamenělin a květin pro místní vědecké pracovníky.
Kašparovy kresby zaujaly olomouckého knihkupce a nakladatele Romualda
Prombergra, který v roce 1899 vydal první publikaci s jeho ilustracemi, baladu
Adama Mickiewicze Paní Twardowská. Stal se Kašparovým rádcem a mecenášem, na
jeho přímluvu byl přijat na malířskou akademii v Praze a zajistil mu bydlení u
své sestry na Kampě. Spolupráce s Prombergrem trvala až do začátku první
světové války. Kašpar vytvořil stovky kreseb pro jeho lidové kalendáře, knížky
či barevné pohlednice. Procestovali spolu Slovensko a v roce 1906 i severní
Itálii.
Kašpar studoval ve speciální třídě Maxe Pirnera a v roce 1901
byl vyzván, aby vytvořil ilustrace pro připravované reprezentační vydání
Babičky ke 40. výročí úmrtí Boženy Němcové. Pracoval přímo v Ratibořicích a
blízkém kraji, studoval dobové oblečení a národopisné památky v knihovnách.
Vydání Babičky s výtvarným doprovodem Adolfa Kašpara v roce 1903 lze pokládat
za významný mezník ve vývoji moderní české ilustrace. Kniha měla obrovský
úspěch a Kašpar se stal již jako student vyhledávaným ilustrátorem. Získal
Hlávkovo stipendium a byl přijat do uměleckého spolku Mánes.
Ilustrace k Jiráskově Filozofské historii (1905), kterým
předcházela opět důkladná příprava přímo na místě, mu přinesly zakázky na
výzdobu jeho dalších děl (F. L. Věk 1911, U nás 1922, Temno 1923, Bratrstvo
1928). Ilustracemi doplnil i další historické romány, např. Mistr Kampanus
Zikmunda Wintra (1925) a díla dalších českých spisovatelů. Mezi nimi důležité
místo zaujímal K. V. Rais, kterému v letech 1924 až 1931 postupně ilustroval
osm románů.
Kromě kreseb se Kašpar věnoval také grafice a malbě, zkoušel
různé výtvarné techniky (lepty, litografie, akvatinty, olejomalbu, akvarely). V
roce 1907 absolvoval studijní pobyty na soukromé grafické škole v Mnichově a v
Paříži, kde navštěvoval muzea a galerie.
V roce 1907 se Kašpar oženil s dcerou své bytné Jitkou Řepkovou
(1884–1972) a svatební cestu strávili v Benátkách a Dalmácii. O rok později se
vydal na poslední zahraniční cestu na národopisné slavnosti do Tyrolska a
Solnohradska. Roku 1908 se narodila dcera Jitka.
Během první světové války působil jako malíř u zeměbraneckého
pluku v Olomouci a mezitím provázel architekta Jurkoviče při práci na
hřbitovech v Haliči.
Adolf Kašpar bydlel s rodinou v Praze na Kampě, ale celý život
se rád vracel na Moravu, do svého rodného kraje. V roce 1910 poprvé navštívil
městečko Loštice, kde se mu zalíbilo natolik, že si tam nechal postavit dům s
ateliérem a až do roku 1931 tam s rodinou trávil letní měsíce. Oblíbil si také
Rusavu v Hostýnských vrších, kde si v roce 1932 nechali postavit roubenou
chalupu. Z pobytů na cestách a v přírodě se dochovalo množství akvarelů, ale
také ilustrace v místopisných knihách (Rusava-život valašské dědiny, Paměti
obce Bludov).
V roce 1934 při svém pobytu na Chodsku, kde sbíral materiál k
ilustraci knihy J. Š. Baara, zemřel náhle na mrtvici během výletu k Čertovu
jezeru. Je pochován na vyšehradském hřbitově v Praze.
Adolf Kašpar je známý především jako ilustrátor. Během svého
života vytvořil více než tři tisíce knižních ilustrací, množství kreseb pro
lidové kalendáře a časopisy, desítky návrhů knižních obálek, pohlednic, plakátů
a diplomů. Vždy se pečlivě připravoval, seznamoval se s reáliemi, studoval
prostředí, místní obyvatele a jejich oblečení i předměty denní potřeby.
Zhotovoval si náčrty, podle nichž pak tvořil definitivní ilustrace. Používal
techniku perokresby, kresbu tuší nebo tužkou, akvarel.
V jeho volné malířské tvorbě převládají akvarely, jichž se
dochovalo několik set. Většinou maloval v přírodě, která byla spolu s krajinou
jeho hlavním inspiračním zdrojem. Vznikaly na procházkách a výletech v okolí
Loštic, Rusavy nebo zpočátku i na cestách po Slovensku, Itálii, Rakousku či
Dalmácii. Zanechal také čtyřicet olejomaleb, které pocházejí z období
1902–1906. Jako malíř nikdy samostatně nevystavoval.
S oblibou se věnoval grafice, zejména technice leptu a
litografii. Dochovalo se asi 150 grafických listů s různými náměty (loutkové
divadlo, pražská zákoutí, figury). Specifické jsou grafické listy z období jeho
vojenské služby během první světové války, např. Loučení s vojákem (1916), U
odvodů (1915), Vojenské skladiště (1915), Vojenský tábor na Maguře (1917) a
další.
Roubená vila (č. p. 190) Adolfa Kašpara z roku 1932 v obci
Rusava patří mezi nemovité kulturní památky.
V 60. letech 20. století byl v Kašparově domě v Lošticích zřízen
umělcův památník se stálou výstavou malířovy tvorby.
Zdroj: (https://cs.wikipedia.org/wiki/Adolf_Ka%C5%A1par)
Foto: archiv Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431888790225557/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
František Pokorný
učitel,
osvětový a kulturní pracovník
* 23. října
1893 Ostašov (okr. Třebíč) + 3. dubna 1986 Loštice
František
Pokorný se narodil v Ostašově na třebíčském okrese, studoval na gymnáziu v
Třebíči, ale když si po maturitě v roce 1915 jako své životní povolání zvolil
učitelství, octl se až daleko na severní Moravě. V roce 1919 konečně přišel do
Loštic a loštické škole a Lošticím pak už zůstal věrný po celý život. Aktivně
se věnoval veřejné a kulturní činnosti, v Sokole, mezi divadelními ochotníky
aj. Od roku 1938 až do svého zatčení gestapem v březnu 1944 pro účast v
ilegální skupině zastával v Lošticích dokonce úřad starosty. Po návratu z
koncentračního tábora v osvobozené republice mu v letech 1945- 1954 byla
svěřena funkce předsedy Městského národního výboru v Lošticích. Ve veřejné a
kulturní činnosti František Pokorný pokračoval i po odchodu na učitelský
odpočinek, jako člen kulturní a školské komise, vedoucí vlastivědného kroužku a
zvláště záslužně jako dlouholetý kronikář města Loštic.
Zdroj:
Loštice, město a jeho obyvatelé (1998)
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431912923556477/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Hugo Šilberský - malíř a grafik
* 26. března
1920 Loštice + 18. prosince 1974 Loštice
Syn Huga
Šilberského, zednického mistra, později stavitele v Lošticích. Studovat začal
na pražské akademii výtvarných umění u profesora Karla Mináře v roce 1939, po
válce se ke studiu na akademii znovu vrátil, ale z politických důvodů je
nedokončil. Rozhodující část svého života prožil v rodných Lošticích. Jeho
práce, realisticky zachycující měnící se tvář Loštic za více než třicet let,
kromě nepochybné umělecké ceny mají dnes namnoze už také význam dokumentární.
Loštická veřejnost se s malířskou a grafickou tvorbou Huga Šilberského mohla
seznámit na jeho souborných výstavách v letech 1943, 1980 a 1995. Obsáhlé
kolekce Šilberského prací jsou ve sbírkách muzeí v Lošticích, Mohelnici,
Šumperku a Olomouci.
Zdroj textu:
Loštice, město a jeho obyvatelé (1998)
Zdroj fotky:
archiv Petra Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431924550221981/
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Jan Havelka
(23. listopadu 1839 Loštice – 20. října 1886 Olomouc) byl
moravský středoškolský profesor, etnograf, spisovatel, malíř a redaktor.
Povzbuzoval národní uvědomění na Moravě. Spoluzakládal Vlastivědné muzeum v
Olomouci. Je autorem řady odborných článků v oblasti pedagogiky, historie,
archeologie a zeměpisu, ale psal také beletrii. Publikoval i pod pseudonymy
Lomnický, Hrubý, Hájenský a Loštický.
Absolvoval německou hlavní školu a reálku v Olomouci. V letech
1854 – 1862 vystudoval olomoucké gymnázium a vstoupil na filosofickou fakultu
ve Vídni, kde se zaměřil na historii, zeměpis, knihovnictví a archivnictví.
Zapojil se tam také do vydávání moravských studentských časopisů Kvasnice a
Lípa moravská.
Po ukončení studia roku 1867 nastoupil jako suplující učitel v
Příboře. Odtud se přestěhoval do Uherského Hradiště, kde vyučoval na reálném
gymnáziu, dívčí škole a učitelské přípravce. Svým národním cítěním ale vyvolal
odpor místních Němců, kteří ho přiměli k odchodu. V listopadu 1870 mu ředitel
Jan Evangelista Kosina nabídl místo na olomouckém gymnáziu. Tam začal vyučovat
česky a brzy se projevil jako výborný pedagog. V roce 1871 se stal zkušebním
komisařem pro školy obecné a měšťanské, roku 1874 řádným učitelem a 1877 profesorem.
V roce 1873 založil časopis Komenský, který přinášel poučení a
národní uvědomění moravskému učitelstvu a byl vysoce ceněný. Širokým vrstvám
čtenářů byl určen jeho beletristický časopis Koleda. Do obou napsal množství
vlastních příspěvků z různých oborů. Vydávání později ukončil ze zdravotních
důvodů.
Roku 1876 se oženil s dcerou archeologa Jindřicha Wankla,
Vlastou. Ta byla známá jako spisovatelka pod pseudonymem Lucie Bakešová.
Spoluzakládal krajinské (dnes Vlastivědné) muzeum v Olomouci,
aktivně v něm působil a řídil jeho časopis.
20. října 1886 ho cestou ze školy ranila mrtvice a téhož dne
večer zemřel. Byl pochován na Ústředním hřbitově v Olomouci-Neředíně, ve
společném hrobě, kam byli později pohřbeni též také Jindřich Wankel a Ignát
Wurm.
Havelka byl ve své době ceněn pro velké množství odborných
časopiseckých článků, zejména v Komenském, jimiž šířil vědecké poznatky a
národní uvědomění na Moravě. Svým dílem přispěl k upevnění národní jednoty, jak
v rámci Moravy, tak i mezi Moravou a Čechami. Jeho texty se týkaly hlavně
historie, geografie, archeologie, pedagogiky a přírodopisu, publikoval ale také
biografie a kritiky. Projevoval v nich hluboké znalosti a vytříbený styl.
Populární byly i jeho práce beletristické, hlavně moravské pověsti, cestopisy a
vzpomínky.
Zdroj: (https://cs.wikipedia.org/wiki/Jan_Havelka)
Foto: Loštice, město a jeho obyvatelé (1998)
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431902480224188/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Fotografie ze
sbírky Petra Fialka z Loštic ,
Ledová plocha na „Cvičáku“
V roce 1944 se
rozhodli Alois Zimmermann s přáteli (Z.Dubský, A.Rada, B.Seidl, V.Heidenreich,
Z.Rott, J.Seidl, A.Horák) zřídit na cvičišti ledovou plochu. A.Zimmermann se ji
naučil dělat v Moravičanech u továrníka Kratochvíla, který ji v zimě zřizoval
na tenisových kurtech. To se událo v říjnu 1944. Bruslilo se již počátkem
listopadu. 1.ledna se uskutečnila krasobruslařská exhibice obchodního domu ASO.
…………..V padesátých a šedesátých letech bylo v zimním období kluziště centrem
dění v Lošticích. Hokejové zápasy byly hojně navštěvovány, když vrcholem sezóny
bývala derby Loštice-Mohelnice………..Ale hlavně po dlouhé roky patřil ke cvičišti
a ledové ploše neodmyslitelně pan A.Zimmermann. Obětavě po nocích a v mrazech
stříkal ledovou plochu, staral se o její údržbu, lajnování…prostě všechno, co k
tomu patřilo.
( Zdroj textu: Petr Fialek - Loštice město a lidé 1948-2008 )
HISTORICKÉ
OKÉNKO
Rudolf Schönhöffer
obchodník,
první český starosta Loštic
* 21. dubna
1849 Loštice + 26. března 1910 Michle
Syn obchodníka
Karla Rudolf Schönhöffera, od roku 1848 předního představitele české
vlastenecké společnosti v Lošticích. Od mládí spolu se svým o jedenáct let
starším bratrancem Josefem Rudolf Schönhöfferem byl aktivním členem všech
českých vlasteneckých spolků v Lošticích, jednatelem Omladiny, místopředsedou
Občanské besedy, ředitelem Jednoty divadelních ochotníků, předsedou jednoty
Sokola aj. Současně od roku 1877 byl i členem loštického obecního
zastupitelstva a od roku 1885 radním. O tři roky později, v prosinci 1888, se
stal jedním z tvůrců volebního vítězství české kandidátky a dobytí loštické
radnice na Němcích a byl zvolen prvním českým starostou Loštic. V této funkci
pak setrval až do roku 1904.
Zdroj:
Loštice, město a jeho obyvatelé (1998)
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431845230229913/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Fotografie ze
sbírky Petra Fialka z Loštic
Žádlovice
zámek - část I.
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/5346637822083998/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Fotografie ze
sbírky Petra Fialka z Loštic
Vlčice - část
I.
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/5502493749831737/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Foto ze sbírky Petra
Fialka z Loštic
(Loď na
Náměstí Míru)
V době, kdy
ještě přes loštické náměstí procházel hlavní tah silnice Praha-Olomouc, byly
pro obyvatele velkou událostí průjezdy nadměrných nákladů. Pravidelně u
takových akcí to odnesl poškozením roh bývalého hotelu Coufal, v té době
restaurace Jednoty.
(Zdroj textu: Petr Fialek - Loštice město a lidé 1948-2008)
HISTORICKÉ OKÉNKO
JUDr. Richard Fischer
(27. března 1872 Loštice – 4. února 1954 Olomouc) byl advokát,
žurnalista, publicista, politik, člen Moravské strany pokrokové a Lidové strany
pokrokové (moravská odnož mladočeské strany), poslanec Revolučního národního
shromáždění Republiky československé za Českou státoprávní demokracii,
respektive za z ní vzniklou Československou národní demokracii, později politik
Národního sjednocení a starosta Olomouce v letech 1923–1939.
Vystudoval Slovanské gymnázium v Olomouci a po maturitě v roce
1891 studoval na Univerzitě Karlově v Praze práva. V roce 1896 promoval a
zahájil advokátní praxi v Olomouci u dr. Geislera. Vzápětí vstoupil do
společenského a politického života a v roce 1903 si otevřel vlastní advokátní
kancelář. Pracoval v olomouckých českých vlasteneckých spolcích, např. Matici
školské, napsal stovky článků a absolvoval bezpočet přednášek. Postupně se
vypracoval v znalce i praktika v otázkách finančních, národohospodářských i
školských. Neustále byl činný žurnalisticky a napsal i přes 40 samostatných
publikací.
Do politiky vstoupil koncem 19. století jako součást hnutí Mladá
Morava, tvořeného pokrokovými studenty, majícími blízko k mladočechům a hnutí
takzvaných realistů. Vzešel z okruhu sdružení Politický spolek pro severní
Moravu založeného roku 1892. Podílel se pak na proměně politického spektra na
Moravě (Moravská strana pokroková) a pozdějším vytvoření Lidové strany
pokrokové. V roce 1906 byl zvolen na Moravský zemský sněm. V roce 1911 patřil
do mladší generace Lidové strany pokrokové na Moravě. Během tehdejšího pnutí ve
straně, souvisejícího s tlakem mladočechů z Čech na větší integraci a
programové sblížení, byl nakloněn tomuto tlaku vyhovět, ale nakonec byl
přesvědčen Adolfem Stránským, aby zůstal loajální vůči stávajícímu vedení
strany a nepodpořil uvažovanou výstavbu zcela nové mladočeské strany na Moravě.
Kandidoval za tuto stranu na Moravský zemský sněm ve volbách roku 1913. Za
první světové války byl vyslán do Národního výboru, ale roku 1917 se z něj
stáhl (musel totiž narukovat). Vystřídal ho v něm Jaroslav Budínský. Vrátil se
do něj v říjnu 1918, nyní už zastupoval Českou státoprávní demokracii.
Od roku 1918 zasedal v Revolučním národním shromáždění. Ještě
roku 1918 ale na členství v tomto zákonodárném sboru rezignoval. Byl profesí
advokátem. Politicky se za první republiky angažoval v Československé národní
demokracii, v 30. letech s ní přešel do nové formace Národní sjednocení. V roce
1937 se stal jeho místopředsedou a Karel Kramář ho před svou smrtí pověřil
vedením ústředního výboru Národního sjednocení a usmířením znepřátelených
frakcí.
Dominantním polem jeho aktivit ale byla komunální politika. Do
křesla starosty statutárního města Olomouce byl poprvé zvolen v roce 1923, pak
znovu a s velkou převahou v letech 1927 a 1932 (již předtím však na přelomu let
1918/1919 město řídil jakožto vládní komisař). Byl duchovním otcem projektu
„Velká Olomouc – město hospodářsky silné, kulturně vynikající a sociálně
vyspělé“. Za jeho řízení městských záležitostí byly položeny základy
demokratické správě města, podařilo se mu udržet korektní vztahy mezi zde
žijícími Čechy a Němci. Z prostředků vedení města se vystavělo osm škol a další
veřejné budovy, byla řešena dopravní situace ve městě, rozvíjely se městské
parky a zahradnická výzdoba města. V roce 1939 byl ze své funkce sesazen
okupačními orgány.
Zdroj: (https://cs.wikipedia.org/wiki/Richard_Fischer)
Foto: archiv P.Fialka
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/6431865016894601/
HISTORICKÉ OKÉNKO
Fotografie ze
sbírky Petra Fialka z Loštic
Žádlovice
zámek - část II.
https://www.facebook.com/groups/2398215083592968/posts/5630679477013163/